Aia a fost prima ta greșeală.
Magazinele sunt create pe premiza că oamenii circulă normal
în ordinea acelor de ceasornic.
Dar dacă mergi în sens opus, vei petrece mai puțini bani.
Poate.
Am primit un trofeu.
Sunt James.
Da, James, intră, ia un loc.
- James Harris? - Da.
Vreau să semnez contracte.
Nu bilete să aud pe cineva cum plânge în italiană trei ore.
Fă-mi legătura cu Steven.
Steven e în Londra, dle.
Te-am întrebat eu cât e ora în Londra?
Dacă ai putea în loc să dai bani pe produse,
ai putea spune casieriței o poveste ce n-ai mai spus-o nimănui
și cu cât e mai nebună povestea, cu atât primești mai multe lucruri?
Povestea trebuie să fie adevărată?
100% sau vei fi curentat.
Dacă tumoarea-i acolo, o putem îndepărta, nu?
De asta operăm.
I-ai văzut inima, nu putem face nimic.
Dacă aș fi văzut așa ceva în ecografie, n-aș mai fi deschis-o.
Și ești de acord cu asta?
Așteaptă!
Aia, acolo, care-i problema voastră?
Știți ce-i un penthouse?
Nu vreau un stâlp ce-mi blochează vederea!
Mi-e teamă că nu se poate altfel, dle.
Am putea s-o facem, dar va trebui să schimbăm cele cinci etaje de jos.
Întâmplător, dețin acele cinci etaje și toate etajele de sub ele.
Îl am pe Steven la telefon, dle.
Datorită problemelor financiare neașteptate asupra energiei Pavlick
o reorganizare este necesară,
ceea ce duce la terminarea angajatului James Harrison.
- Sunt concediat? - Nu, pus deoparte.
Dar e Ajunul Crăciunului.
Turk, ce e?
Ce? Între șase și opt săptămâni?
Dumnezeule! Ce mă voi face atunci?
Vom întârzia!
Mereu întârziem.
Toată lumea la bord.
Grăbiți-vă!
Calmați-vă, e Crăciunul.
Bine că suntem toți prieteni aici.
Nu are cum să intre, doar du-te.
Haide, Jacob.
Ar face bine să se grăbească.
Scuze băieți, am un transport.
- E dr. Roberts. - Asistenta Ratchet.
Stai puțin, nu-i aceiași...
Nu-ți face griji, se trezește de abia peste două ore,
apoi o asistentă va trebui să-i spună, pentru că tu nu vei fi aici.
Da, ar trebui să iasă în 30 de minute.
Ar trebui să fiu acolo în 26, presupunând că nu-s întârzieri
și că nu prind niciun roșu la semafor.
Nu vreau să aud asta acum.
Ascultă, e Ajunul Crăciunului, o vom face la anul, bine?
Vom lua prânzul, și vom lăsa noii băieți să se cunoască.
Întrebare rapidă, am rămas fără asistent, tu pe cine l-ai lua, Moreno...
Mă auzi?
Dle, am vrut să vă amintesc că-i ziua fiului dvs.
Și e Crăciunul, ar trebui să-i trimit ceva în numele dvs, poate?
Îmi citești deja mintea?
Ce-a fost asta?
Băga-mi-aș!
Ce naiba?
Ajunul Crăciunului
Traducerea și adaptarea Richard Nasta @ FastSubtitles Team www.fastsubtitles.ro
Unde-i fecioara?
Vorbește-mi scumpo! Unde ești?
- Nu-i bine. - Nu-i bine deloc.
- Sunt oarbă? - Are cineva alte idei?
Mereu am știut că voi muri într-un lift.
Vreau să-mi împrăștii cenușa prin apartament.
Pe acoperiș sau pe podea înăuntru?
Poate în acvariu, puțin câte puțin în fiecare zi.
Știi cum.
Știai că unghiile îți cresc un an după ce-ai murit?
De fapt, e un mit.
Pe cum se descompune corpul, pielea se retrage,
făcând să pară ca unghiile cresc, dar nu cresc.
- A fost geniul sau obsedatul curățeniei? - Cred c-a fost geniul.
Termenul propice e obsesiv compulsiv nu obsedatul curățeniei.
Folosit ca adjectiv, dar uneori și că substantiv.
Îmi spăl mâinile foarte des. Ar trebui să-mi mulțumești.
Devine înspăimântător.
Stu, sunt eu.
Da, ce se întâmplă acolo?
Glumești. Întregul oraș?
Ce vrei să spui?
Zombi, am știut mereu că se va ajunge la asta.
Vei avea fața smulsă și eu sunt blocat în lift cu, stai puțin, care-i numele tău?
Gropițe?
Ai spus gropițde?
Interesant.
Gropițe, și sunt blocat cu ea.
Și se pare că vom fi ultimii în viață.
Marea putere vine cu o mare responsabilitate.
Știi asta, nu Stu?
Nu are nicio noimă.
Pentru că nu am semnal în lift, ceea ce înseamnă
că aceasta convorbire nu există.
Ceea ce înseamnă că nu vei rezolva nimic nici dacă dai mesaje.
- Știi cât timp a trecut? - De când m-am îndrăgostit?
- De când s-a oprit liftul? - 10 minute poate.
Locuiești în 38?
41?
Locuiești în 42?
- Locuiești în 43? - Da, locuiesc în 43.
Credeam că iubitorul de șerpi locuiește în 43.
Nu, e în 53, aproape de înfundător.
Înfundătorul, așa e.
- De cât timp locuiești aici? - De patru ani. Tu?
Eu nu locuiesc aici.
Stau aici, fac o schimbare, și apoi plec.
Dar nu-mi este teamă de angajamente.
Am auzit că dacă ajungi să stai aici până la 5 ani,
clădirea va avea efect asupra ta.
Îți face apa fierbinte pentru o zi întreagă.
Probabil ar trebui să trec pe la tine să-ți folosesc dușul.
Mă înțelegi?
Ești bine?
- Acoperă-ți ochii! - Bine.
Toată lumea în spate.
Nu atinge nimic. M-ai înțeles?
Voi fi bine dacă o găsesc pe Guadalupe.
Cineva! Sunt blocat în lift!
Trebuie să mă ajutați!
Sunt gravidă, sunt o femeie gravidă.
Sunt pe cale să nasc în lift, dacă nu veniți acum, am să...
mi s-a rupt apa!
Trebuie să mă ajutați, vă rog!
Vrei să mă ajuți?
Foștii angajați nu au voie să acționeze asupra spațiului de muncă a companiei,
nici să-i folosească resursele, uneltele, sau serviciile, niciodată.
Am înțeles, ești nervos că te-am pus deoparte.
Foștii angajați nu vor avea legătură cu angajații curenți sau cu compania.
Ajutor!
Dacă o interacțiune are loc...
- Ești un nebun. - Trebuie făcută de director.
E Ajunul Crăciunului.
Nu vreau să fiu aici mai mult decât tine.
De ce nu mă ajuți să ieșim de aici?
Și să mergem unde?
Nu am o slujbă, îți amintești?
Crezi că-mi place să pun oamenii deoparte?
Nu, să concediezi oamenii. Pe mine m-ai concediat.
Vrei să crezi că-s diabolic? Chiar te rog!
Aș vrea să cred despre tine că ești om.
Chiar aș face-o, dar când nu poți pune pauză la Fantasy Football
pentru cinci minute să vorbești cu un individ
a cărui viață ai distrus-o,
în acel moment pari mai degrabă un copil de-al lui satana.
Ai jucat vreodată Fantasy Football?
Nu, nu-s un ratat.
Bine, mulțumesc.
E o pană de curent, dar lucrează la ea.
Walt, dacă nu te oprești să mă cotești, am să te omor.
Ați auzit?
Dați-i lui Dawn spațiul ei prețios.
Doar al tău, Walt.
Faceți puțin liniște? Încerc să dau un telefon.
- Nu există semnal aici. - Surioaro?
Dacă primești acest mesaj, sunt Marta.
Sunt blocată în lift cu orchestra.
Cred că vom muri cu toții.
- Dumnezeule! - Haide, Marta, taci naibii!
A fost nedrept, Walt. Tu să taci.
- I-ai spus lui Walt să tacă? - Am spus gălăgiosului să tacă.
E o diferență.
Dar dacă ratăm întregul concert de Crăciun?
Nu mi-ar pasă dacă n-aș mai cânta niciodată în viața mea.
Nu vorbești serios.
Pe bune?
Cine-a făcut asta?
Bună încercare, Walt.
Sunt atât de obosit acum încât n-aș putea nici să mă beșesc.
Cine-a făcut asta, sper să ai parte de o moarte agonizantă.
Cred că am vomitat.
Ce-i aia de pe gâtul meu?
- E vomă pe gâtul meu? - Probabil e transpirație.
Marta?
Poate că n-am vomitat, e în regulă.
Cum de nu știi dacă ai vomitat sau nu?
E propria ta transpirație.
- Mai dă-mi pace. - Calmează-te.
Să te văd.
Walt!
Haide.
Opriți nebunia asta!
Ce-a fost asta?
Cine naiba are o armă aici?
Eu nu am o armă.
Nici eu.
Aș vrea să fi avut o armă.
O femeie cu frumusețea mea trebuie să fie precaută.
La naiba.
Să ghicesc din nou, prăjituri? În afacerea de prăjituri?
Nu lucrezi pentru guvern.
Ești un avocat?
Tu ce ești, un detectiv particular?
Arăt eu a nesimțit particular?
N-aș spune particular.
Sunt asistentă de avocat.
- Mă întrebam... - Știi...
- Îmi pare rău, spune. - Nu, spune tu.
Voiam să spun că poate ar trebui să strigăm sau să sărim.
Pe bune?
Voiam să-ți spun că acel palton nu-ți stă bine.
- Ești un critic de modă acum? - Nu, e mai profund de-atât.
- Sunt o persoană profundă. - Nu mersi.
Pui toping peste înghețată?
Nu știu.
Tu ești înghețata și paltonul e scutul tău,
e locul tău de ascuns.
Dacă-mi spui că încerc să mă ascund, se pare că nu fac o treabă bună.
De ce-ai vrea să ascunzi cât de frumoasă ești?
De ce-ți este teamă? De mine?
M-am prins.
Ești singură la părinți, nu?
Ești o fată dintr-o societate de studente de la Harvard,
la fel cum a fost mămica.
Și apoi ai mers la drept și l-ai întâlnit pe dl Dreptate dar te-a părăsit pe final
când a realizat că poate să fie Lupul de pe Wolf Street.
Ai reușit să termini facultatea dar ai fost atât de distrusă încât
de abia ai trecut dar ai spus prietenilor că ești un avocat, chiar dacă,
tot ce faci e să lucrezi pentru unul.
Și acum vine partea mea favorită.
- Am păstrat-o la final. - De abia aștept.
Mereu ai vrut să fii o majoretă.
Ce faci?
Aș vrea să-ți fac o poză.
Oprește-te!
Haide, arată-mi ce ai sub scut.
Arată-mi emoție, da, așa.
Suntem în aripa de chirurgie, coborâm la terapie intensivă.
Cum de-i posibil așa ceva? E un spital.
Am înțeles.
E o problemă în generatoarele de rezervă, ar trebui să fie gata în 10, 15 minute.
Să sperăm că se repară până când frumoasa adormită se trezește
sau unul din voi îi va spune adevărul.
Adevărul e un liposarcom cardiac.
Nimeni nu poate face nimic în legătură cu asta, cu excepția lui Dumnezeu.
- S-a ocupat de partea asta. - Ce vrei să spui?
Mi-a cerut să mă rog cu ea înaintea de operație.
Și?
Poate ar trebui să sărim să punem liftul în mișcare.
- Da! - Nu.
Nu.
Eu sunt Molly.
Sunt sobră de 45 de minute.
Mergeam să mănânc de la chinezi cu prietena mea cea mai bună, Sherry,
care vă v-a spune despre ea într-un minut.
Sunt săgetătoare și sunt alergică la alune,
și e foarte rar să fii un săgetător și alergic la alune.
Sunt Sherry, nu rimează cu canar.
Într-o altă viață am fost o forță ciberkinetică cu origini necunoscute,
dar în această viață, sunt specializată pe poezie.
Ceea ce înseamnă că-mi plătesc chiria testând cosmetice,
de aceea fața îmi este colorată.
Nu te holba.
Sunt Nick.
Sunt custode la un muzeu de artă.
Trebuia să fac un tur al expunerilor abstracte la întrunirea de diseară.
Doar eu, în lumina reflectoarelor.
Însă în schimb petrec timpul cu patru străini
care își spală mâinile de mai puțin de 3 ori pe zi.
- E media națională. - Știu.
Numele meu e Glen.
Sunt Tim Giles.
Și forțele ciberkinetice, dacă există, au origini definite că orice forță,
decât dacă stau înafara tărâmului spațiului și-al timpului,
în al doilea, nu cred că mergeați să mâncați la chinezi.
Nu purtând acei pantofi.
Mergeam la un bar salsa să dansăm cu oameni ilegali.
E mica noastră caritate de Crăciun.
Dă-ne-n judecată.
Nu-i un caz câștigător.
Glumești?
De ce ești așa serios?
Avem o petrecere aici!
E bine.
Oprește-te!
Spune ce vei spune.
Avem o problemă cu scoaterea ta de aici.
Știu asta.
Ce s-a întâmplat?
Avem oameni blocați în lifturi pe toată strada.
Duba ta a tăiat linia principală.
- Am dat-o-n bară? - Da.
Dar duba ta e conectată la două jumătăți din linia de rezervă.
Motivul pentru care acele liftul n-au căzut e că duba ta conduce electricitate
în frânele lor de urgență.
Ce vei face?
Vom săpa în jurul tău, vom trage o linie în jurul dubei, și te vom ridica de acolo.
- Sper să funcționeze. - Și eu.
- Pot să-ți mai altceva? - Da.
O vreau pe doamna mea. - Pe Guadalupe?
Pe doamna mea adevărată.
O împușcare?
Nu cred, nu.
Dar dacă avem o armă aici, vom împușca o persoană pe oră până ne salvează.
Nu-i de mirare că ești toboșar, ești foarte agresiv.
Încă 10 minute, mai mult sau mai puțin.
Lucrează cât pot de repede.
Să deschidem ușile.
Nu vreau să mai văd acea armă.
- Schimbăm? - Da.
Acum ar începe corul Aleluia.
- Dorm. - De ce-ai spune asta?
Ești una din cei mai buni violoniști din lume.
Sunt una din cei mai plictisiți violoniști din lume.
- Am vrut să fiu o dansatoare. - Și de ce nu ești atunci?
Mama m-a făcu să renunț pentru vioară.
Trebuie să recunosc, cântând compozițiile unui mort la nesfârșit mă obosește.
Mozart, Bach, Handel, ai mai mult control asupra vieții mele decât am eu
și sunt morți de peste 300 de ani.
Da, când am fost mică obișnuiam să visez cântând pentru Regina Angliei.
Am lipit o poză cu ea la mine-n cameră și mă antrenam în fața ei.
Acum doi ani, a fost acolo în audiență.
Când mă încălzesc înainte de-un concert fac exact cum m-a învățat tatăl meu.
E ca o rugăciune către el.
Îmi plac corurile de băieți.
Spune-mi că n-a fost Dawn.
Are o armă, poate să-i placă orice.
Am spus că-mi pare rău.
N-am vrut să te sperii.
Cât timp a trecut de când suntem aici?
Două ore?
- E singurul lift din clădire? - Da.
Trebuie să știe că suntem blocați aici!
Nu-s singurul copil.
Ce?
Nu-s singurul copil.
Sunt a treia din cinci copii.
Tatăl meu a fost un îngrijitor
dar aveam toate aspirațiile a unui copil bogat.
Cluburi de dezbatere, absolvire mai repede, toate lucrurile.
Dar când am fost acceptată la Princeton, Yale și Harvard, am realizat că,
nu vreau să merg la nici una dintre ele.
Am fost, nu știu, am fost consumată.
Așa că am rămas acasă și-am mers la două cursuri.
Nici măcar nu-s o asistentă de avocat.
Minciuni.
Fac copii și cafea.
Că veni vorba, îmi este foame.
Ai ceva în acele genți?
Nu știu.
Îți propun ceva.
- Harrison și fiul, puteți aștepta? - Nu, nu pot.
Dle, care-i problema?
Care crezi că-i problema?
- Sunt blocat în acest lift! - Da, văd asta.
Avem o problemă aici.
O vom rezolva cât de repede.
Îmi pare rău pentru asta.
Ai rostit patru propoziții fără să spui nicio informație concretă.
Am realizat că liftul meu are o problemă și scuzându-te pentru asta nu-i pertinent.
Verificarea problemei nu-i pertinentă.
Mă îndoiesc că tu ești pertinent!
Dar oricine ai fi, ai face bine să rezolvi acest lift
într-un minut, sau te voi găsi,
te voi concedia, și mă voi asigura că ești concediat
de la următoarele trei slujbe.
E destul de pertinent pentru tine?
Mai bine de două ore.
Ce se petrece?
Nu poate fi așa greu să resetezi sistemul.
Nu-l lăsa să ajungă la tine, doctore.
Ideea unei divinități ajută pe unii.
Personal, nu cred asta.
Nu crezi sau nu crezi ca cineva să creadă asta?
Nu vreau să văd că oamenii sunt răniți punându-și credința în ceva ireal.
Tu ești rănit, doctore?
E ireal.
Transplanturile de inima sunt reale?
Acum, dar erau imaginare acum câteva decenii.
Dacă așteptăm destul de mult totul poate fi...
Da?
Bine.
Cred că am distrus sistemul de rezervă.
Dacă ar fi un argument împotriva inteligenței artificiale...
"Renunțați la speranță, toți cei ce intrați aici."
Mă prefac că n-am văzut aia.
Poți să nu mai faci asta?
Suntem blocați între etajul 15 și 16.
Soluția logică e să ne lași jos jumătate de etaj
accesând cablul de rezervă.
Nu există cablu de rezervă, dar bună încercare.
Nu mă lua de sus, cu toții avem aceiași problemă,
o problemă, crește rația celor ce rezolvă problema
dacă problema este explicată, inevitabil crește șansele
de-a rezolva problema în cel mai scurt timp posibil.
Dle, lucrăm cât de repede putem...
Prima posibilitate, o sursă de putere secundă
evidențiată de luminile de rezervă
și este insuficient să încarce simultan
fiecare lift din clădire, dar puterea poate fi direcționată doar la un lift.
Șapte miliarde jumate de oameni din întreaga lume
și tu ai reușit să enervezi singurul om din lume ce ne-ar fi putut salva.
De fapt sunt doar 7.163 de miliarde de oameni în întreaga lume.
Am prins ideea.
A fost întuneric, a fost ceață,
n-a fost o noapte în care să rămâi fără benzină,
pe-un drum de țară singuratic.
Soțul și-a închis soția în mașină în timp ce a mers după ajutor.
Și când s-a întors, a fost moartă
și cu ea în mașină a fost cineva pe care nu l-a mai văzut.
Dar ușile n-au fost deschise, geamurile n-au fost date jos.
- Mașina... - A fost un copil.
De ce nu poți face o poză unei femei indiene cu păr creț?
Ai nevoie de-un aparat foto să faci o poză, nu de păr creț.
Iei o sticlă de vin goală, arunci o monedă și pui tirbușonul înapoi.
Cum poți scoate moneda fără să îndepărtezi tirbușonul?
Nu există întrebare fără răspuns.
Poate că nu-l știi acum, dar e acolo, așteptând să fie găsit.
Dorind să fie găsit.
Mereu e simplu.
Atât de simplu, încât e o prostie.
Și când îl găsești, nu există un sentiment mai bun în întreaga lume.
Soția mă va omorî.
Tatăl meu mă va omorî când află că am fost concediat.
Pus deoparte.
E un mare antreprenor imobiliar.
Tot ce-i pasă e de munca lui și bani.
Construiește un zgârie-nori cu un penthouse pe 5 etaje, doar pentru el.
A trebuit să pun deoparte 238 de oameni de când am început această slujbă.
Am o listă acasă cu fiecare persoană ce-am pus-o deoparte.
Nu știu de ce o țin.
Poate te ajută să pretinzi că-ți pasă.
Ești cumva un Sfânt?
E ca o tornadă ce o difuzează la știri,
știi c-ar trebui să-ți pară rău
dar schimbi canalul și-I mulțumești Domnului că nu ești tu.
Știi de ce directorii executivi îți spun angajat?
Sunteți disciplinați.
Știi cum îți spun ție?
Alb ca zăpada pentru ești atât de plictisit și degajat încât ai putea fi și mort.
Alb ca zăpada?
Da, Dave ți-a spus Sasquatch, dar n-a avut nicio noimă.
Știi că Dave a dormit la mine pe canapea într-o noapte?
Da, petrecerea de Crăciun a companiei de acum doi ani.
Dave, șoferul respectat Dave, era foarte trotilat, sună un taxi, se urcă,
și nu-și amintește unde locuiește.
Hotelul îi oferă adresa mea din moment ce eu am dat petrecerea,
apare la mine acasă, nu are idee că-i în casa greșită.
Vrea să danseze vals cu noi,
dar noi îl ducem afară și-l punem pe canapea.
Următoarea dimineață ne trezim, dar el nu-i acolo.
Pătura-i împăturată, e totul aranjat, ca și cum n-a fost acolo.
Și n-a spus o vorbă despre asta, la fel și eu,
dar de fiecare Crăciun, e un platou de prăjiturele
ce ajunge la noi pe prag.
Prăjituri în formă de reni și știu că Dave le aduce.
Nu-i Dave.
Sunt cei de la contabilitate.
Pun picături de ochi în ele,
diaree.
Asta explică multe lucruri.
Știu, e cel mai rău lucru, nu?
- Super. - Bun.
Bun.
S-o facem.
Dle?
Da, sunt aici!
Încercăm să vă coborâm.
E o pană de curent pe cealaltă stradă și durează puțin mai mult.
Doar deschide naibii ușa!
- Chiar dacă am putea... - E ceva ce poți face?
Ești concediat! Asta ești!
Întoarce-te!
Băga-mi-aș!
Scoate-mă de aici!
Așa.
Nu-i la fel de mare ca fața mea.
Trebuie să împingi mai tare.
Prăpăditule!
Aproape c-am micționat pe mine.
Gândește-te la altceva.
Gândește-te la mașini.
Ce fel de mașină crezi că conduce?
Cu ce se ocupă?
Cântă la harpă în orchestră.
Trebuie să conducă ceva mare încât să încapă harpa.
- Câți ani are? 35? - 32.
Tânără, cântăreață săracă, trebuie să fie folosită mașina.
Un Volvo din 2001.
Nu, soțul ei e un programator.
Atunci avem niște bani.
- Un Land Rover? - Posibil.
- Pe 10 dolari că-i roșie. - De ce?
Muzicienii adoră roșul.
Artiști pasionați, îmbrăcați mereu în negru.
Când pot, aleg roșu.
- Cine spune? - Studiile.
Pun pariu că mașina ei e neagră pentru că-i obișnuită cu negrul.
Pun pariu că-i maro. Uitați-vă la părul ei.
L-a ținut natural.
Tu ce zici, domn doctor?
Alb, nu esența de alb, alb pur.
Că raiul.
Și-ncepem.
Să fim sinceri, Dumnezeu, barba albă, îngeri.
Nu-i cel mai ridicol lucru pe care l-ai auzit?
E ceva legat de existența noastră și nu-i ridicol?
Normal că e.
Să presupunem că universul a existat fiind plin de haos
și acum 14 miliarde de ani a fost o mare explozie
și din explozie a venit planetele, stelele, legumele,
primitivii și noi cinci stând aici în acest lift?
- E posibil? - Normal că e.
Și sună a nebunie?
Normal, pentru că nu-mi pasă cum am ajuns aici,
e uimitor, incredibil și maiestuos.
Bun, o soție tânără și frumoasă a cărei inimă este ștrangulată,
explică asta și un Dumnezeu milostiv,
în acest Ajun de Crăciun?
Nu pot.
Însă îți spun ce-ți pot explica.
Într-o seară de vară când aveam 10 ani,
mă jucam afară pentru că părinții mei se certau în casă.
Soarele apusese și eu m-am întors
și-am privit spre casă și-am avut acest sentiment
cum că Dumnezeu știe cine sunt.
Nu a fost, asta-i toată povestea,
sau acum suntem noi împotriva lor, a fost doar...
să știi asta,
să știi un singur lucru.
Și n-am putut nega niciodată ce-am simțit în acel moment
și ținându-mă de acel sentiment mă ajută să trec peste lucruri
ce nu le pot înțelege.
Nu știu totul, dar asta nu înseamnă că nu știu nimic.
Aproape l-am scos din mașină.
E bine atât, nu prea adânc.
Da, am să te sun înapoi.
Dle Cooper?
Dna Lopez?
Nu cred că ne aflăm la mai mult de 3 metri de următorul etaj.
De ce nu spargi sticla să iei moneda?
Nu poți sparge sticlă.
Poți s-o topești?
Nu, pentru că nu poți altera condiția sticlei în niciun mod.
Mă poți ajuta, uriașule?
Bine.
- Să ne jucăm mima. - Da!
Încep eu.
- E un film. - Da.
Două cuvinte.
Nu se vede lumina de la celelalte etaje.
Nu-mi dau seama la ce distanță e următorul etaj.
Un cal, o căprioară?
Vânătorul Căprioarei?
E un câine.
Dacă ajungem totuși acolo, ușile nu se deschid datorită curentului.
Benji?
Câinii Iadului?
- Răcnetul Vechi. - Da.
Cum ai știut?
Cel mai trist film, m-a speriat de moarte, mi-a plăcut.
Cel mai trist lucru la care te poți gândi, începe!
Un cățeluș ce plânge și-n reflexia uneia dintre lacrimi, e un unicorn
ce moare de foame.
- E greu să depășești asta. - Da, așa-i.
Un băiat ce-și mănâncă cel mai bun prieten.
Un iepuraș ce-a căzut într-o fântână și nimeni nu-l poate salva pentru că...
Toți au fost mâncați.
Rândul tău, Einstein, cel mai trist lucru.
A fost un cercetător ce-a trăit acum 300 de ani ce-a vrut să descopere
cât cântărește Pământul.
A teoretizat o serie de măsuri
ce puteau fi aflate folosind pendule, greutăți și contragreutăți.
Ani de zile a construit mașinăria ingenioasă și apoi a murit.
Știa exact cum să afle răspunsul, dar nu a reușit să-l afle.
Tot ce s-a întâmplat vreodată,
tot ce urmează să se întâmple se supune legilor cunoscute
și cu destulă cunoaștere, poți înțelege orice.
Și trăind în recunoaștere,
între ce-i cunoscubil, ceea ce-i totul,
și ce cunoaștem cu adevărat, ceea ce-i nimic,
asta-i mai mult decât trist.
E ultima tragedie umană.
Știi care-i problema acestei companii?
Energia globală e o provocare mare.
Noi credem că avem o companie mare, așa că ajungem mari și învechiți.
Nu rămânem în fața a ceea ce-am creat pentru că vin alții mai buni.
E foarte rău să fii pe alte locuri, înafară de primul.
Toți se concentrează mereu pe resurse de energie,
dar poți avea energie din orice:
apă, porumb, dinozauri morți, însă livrarea ei e marea oportunitate.
- Și e simplu. - Te referi la micro companii?
Nu, nu.
- Fibra optică? - Nu.
La ce?
- Ce-i asta? Magnum Opus? - Uită-te.
- Asta-i ideea ta? - Am spus că-i simplu.
N-ai împărtășit-o nimănui?
Sunt în domeniul tehnologic, sau am fost,
plus că, nu-i o variantă finală.
Pot să-ți livrez energia direct pe verandă, dar dacă acea casă are circuite vechi,
magia nu merge mai departe.
Cine spune că trebuie să intri în casă? Fă-i să meargă afară să ia energia.
Nu oamenii, dispozitivele.
Vor o a doua mărire,
într-un fel sau altul, cineva va face asta, va strânge numele tuturor competitorilor,
împart câteva procese, îl chem pe Hillman din luna de miere,
el poate ajuta.
Și află numele restaurantului preferat al lui Kelso,
cumpără-l, nu putem lua cina cu el, să ne asigurăm că nimeni nu mai poate.
Arată-mi ce ai sub acel scut.
- Gândește-te la înfundător. - Urăsc înfundătorul.
Cât de mult îl urăști?
Înfundătură dimineața, seara, până când vei muri.
Tânjește după fata de la 43.
Dar ea nu-i o iubită, e o luptătoare.
Nu facem copii astăzi.
Are o mandibulă de oțel, doamnelor și domnilor.
Arată-mi ce-i sub acel scut.
- O inimă de sticlă. - Ce înseamnă asta?
Când inima se sparge, nimeni nu va veni s-o...
Știi ce, am terminat.
Îmi vreau batonul de ciocolată.
Bine.
L-ai meritat.
Te cam urăsc.
Bună, Jorge.
Nu, nu.
Și vreau să-l văd în acțiune.
Acești oameni, nu-s duri, sunt oameni slabi încercând să pară duri.
Îmi irosesc timpul.
Te rog? Nu mă ajută nimeni?
Sunt blocat aici!
Ajută-mă!
Dumnezeu să mă ajute.
Am să-i scad dozajul să dureze,
dar dacă-i scad bătăile inimii, vei avea toate procesele pe cap.
Voi avea toate divorțurile pe cap dacă nu plec de aici.
Am promis soției mele c-o voi duce la întrunire în această seară,
o expoziție de artă în Ajunul Crăciunului.
Doar fă în colț.
Nu aici.
Să-ți arăt o șmecherie.
Nu cred că va menține volumul.
Am văzut în medicina europeană.
Am să-ți arăt cum să-ți blochezi durerea cu mintea.
Bagă-mi acul în gât.
Mintea controlează corpul.
Corpul servește minții.
Prin minte, în corp.
Corpului meu îi este interzis să simtă durerea.
Mintea mea nu-i da voie.
Mintea mea îi ordonă acest lucru.
Chiar aici.
Tot acul.
Scoate-l!
- Nu pot! - Vino aici.
Nu te mișca.
- Ai spus că nu vei simții durere. - Da.
Karen? Mă poți auzi?
Încearcă să nu te miști.
Bătăile inimii cresc.
Din cauza unui strigăt.
Karen, vreau să te calmezi.
Mă poți auzi?
Unde-i soțul meu?
După câteva zile, misiunea a fost schimbată
de la salvare la recuperare.
Dar prietenii și familia au sperat, ținând de lumânare în holul clădirii
la nici doi pași de unde grupul a fost văzut ultima dată.
Și e o monedă normală?
Moneda normală, sticla normală, tirbușon normal.
Nu-i o chestiune de călătorie-n timp?
Și ce înseamnă?
Multe lucruri.
Ăsta-i pentru bunicul meu.
Ăsta-i pentru mama.
Ăsta-i peștișorul meu de aur, dl Sundae,
încă nu și-a dat seama ce vrea să zică.
Dar acela?
Acela.
Acela-i complicat.
E frumos.
- Pentru cine e? - O prietenă.
- Iubită? - Nu mai.
E cumva apă?
- Ai apă? - Da.
- Cred c-ar trebui să i-o dăm lui Jacob. - Mi-e bine deocamdată.
Cred c-ar trebui s-o păstrăm.
În caz că suntem prinși într-un lift mai mic într-o altă zi?
Poate Jacob are dreptate, poate ar trebui s-o păstrăm.
Pentru Dumnezeu!
- Îți dau 20 de dolari pe apă. - Eu îți dau 100.
De când ai tu 100 de dolari?
- O vom păstra pe mai târziu. - Da.
Ajunul Crăciunului, performanță solo, ce-ați cânta?
Voi fi acasă de Crăciun.
Bing Crosby, mai bun decât Beethoven.
Știu instrumentalul. Nu-s sigur câți dintre noi știu versurile.
Da.
E același sistem de livrare, aplicat în ambele părți, dublându-i eficiența.
Dar nu atrage atâta putere.
Poate putem vinde vestul înapoi francezilor.
Sau, putem contrabalansa diferența cu un impuls de la sursa principală?
- Nu știu. - Nu, nu.
Facem să fie prea complicat.
Frumusețea stă-n simplitate. Nu?
Cum transformăm o zonă rurală, într-un beneficiu?
E cineva acolo?
Trebuie să-mi sun fiul.
Trebuie să-i spun că...
Nu mă așteptam să înțeleagă.
Cu siguranță nu mă aștept să mă ierte
dar vreau să știe că știu c-am dat-o-n bară.
Am multe probleme.
Dar noi nu eram una.
Tu, mama ta, și eu am avut un apartament în nordul Londrei.
Archway.
Poate că nu-ți amintești, dar eram bogați.
Restul lucrurilor, sunt trecătoare!
Te îmbracă, îți spun că poți cumpăra tot ce dorești,
te comporți de parcă deții lumea, dar nu-i vorba doar de asta.
Eram bogați, James, Jimmy.
Îmi pare rău.
Am dat-o-n bară.
- Simți ceva, Karen? - Nu.
Nu-mi pot simți pieptul.
Sternul tău e ținut de niște capse, e important să stai nemișcată, da?
Cum a fost?
Tumoarea a făcut mari stricăciuni.
Mult mai multe decât am putut vedea pe ecograf.
Nu-i bine, Karen.
Am să mor?
Probabil ai câteva săptămâni. Poate o lună.
Trebuie să-mi petrec restul vieții aici?
Totul pare ciudat, știu, dar vei pleca de aici curând
și vei fi împreună cu soțul tău.
Nu...
N-am să-i spun.
Știe deja prea multe.
Nu trebuie să știe și asta.
Nu trebuie să-i spunem?
Legal, ea e singura pe care trebuie s-o informăm.
Va știi cât de curând ce se întâmplă cu mine.
- Dr. Roberts? - Da?
- Am nevoie de ceva de la dvs. - De ce anume, Karen?
Vreau să vă rugați pentru mine.
- Sunt sigur că... - Vreau să rugați pentru mine acum.
Karen, nu cred că rugăciunea va...
Nu cer un miracol, doctore.
Doar o rugăciune.
- Dragă Dumnezeu, dacă ești acolo... - E acolo, doctore.
- Avem o femeie aici... - Am un nume.
- Karen e foarte bolnavă. - Fii sincer, doctore.
Mă vei lăsa să spun rugăciunea?
Karen va muri.
Are o tumoare pe inimă și nu putem face absolut nimic.
Așa că dacă e ceva ce poți face, te rog s-o faci.
Va avea dureri mari și...
soțul ei va avea nevoie de ajutor.
Familia și prietenii ei
și noi toți,
cu toții trebuie să știm ceva.
Nu totul, doar ceva.
Amin.
Amin!
Amin.
Ar trebui să ne rugăm și pentru lift.
Gropițe, dacă n-au rezolvat până acum, probabil vor rezolva dimineață.
Nu lăsa gongile să te mănânce.
- Mai ai batoane? - Aș vrea eu.
Știi, m-ai schimbat.
Ce-am făcut?
Ai vrut să demonstrezi că sunt frumoasă, și primul lucru ce l-ai făcut a fost
să-mi schimbi părul și machiajul.
Înseamnă scoaterea în evidență a frumuseții.
Cred că grecii au inventat asta.
Dacă ai crezut că sunt frumoasă, puteai doar să-mi faci poză.
Îmi pare rău, cui i-am făcut poză cam de 300 de ori?
- Cuiva care ai pretins să fiu. - Nu, ție ți-am făcut.
Ție ți-am făcut acele poze.
Dacă trezindu-te și urându-ți bun venit printre noi e greșit, atunci închide-mă
și aruncă cheia.
Pentru că atunci când un țăran fară perspectivă
face cercuri concentrice din rahatul unui elefant și-i spune artă,
îi mulțumesc lui Monet.
Îi mulțumesc pentru c-a pictat frunze de nufăr
în locul peștilor ce plutesc deasupra balții, mi-am pierdut metaforă.
Dar știi de unde vin.
Și cred că ți-a plăcut.
Cred că vreau să mai fac poze.
Vreau doar să-ți spun că...
Nu-mi este teamă să vă mănânc dacă se ajunge la acel moment.
Cred că mi-am dat seama de ce ești singur, Walt.
Nu există secrete în lifturi.
Atunci, am trișat la examenul final de la Julliard.
Am pus să-mi fie trimise flori după fiecare concert.
Eu sunt cel ce s-a beșit.
Nu poate fi răzbunare, e o mărturie.
Depinde de ce mărturisești.
Ar trebui să împușcăm ușa.
Și apoi? Împușcăm peretele?
Poate va fi aproape de-o deschidere.
Bine.
Stai puțin, cum rămâne cu ricoșeul?
E o idee foarte proastă.
N-o fă, Dawn!
Uită de apă, deschide naibii ușa!
Nu renunța la apă, Kendra.
Poate ar trebui să bem toți o guriță.
Ce? Suntem în Africa acum?
E apa lui Kendra, ar trebui să facă ce dorește cu ea.
Toți cei ce cred că apa ar trebui să rămână un simbol al speranței, să ridice mâna.
E ridicol, e apa ei!
Împușcă naibii ușa!
Taci!
Sau voi arunca apa!
Bine, fie, am să pun arma deoparte.
Dar eu aleg următoarea melodie.
Și vreau să aud Noapte de Vis și vreau ca Mandy s-o cânte.
Nu-i greu de pozat, apeși butonul negru.
Da, apeși din nou dacă vrei să faci o poză.
Ești gata?
- Ești atât de mulțumită de tine. - Tu n-ai fi?
Cred c-am meritat asta.
Da, să te vedem.
Haide, gropițe, arată-mi puțină emoție.
Tu ești înghețata.
Rupe scutul.
Uite-l. Drăguț.
Ai mai făcut asta înainte?
Rimelul îți scoate ochii în evidență.
Îți stă bine.
Nu știu de ce mă faci să fac asta.
Ba da, știi.
3.1415926535358.
3.14159265358.
- Sunteți bine? - Extaziați chiar.
Suntem pe cale să pornim rețeaua ce-a fost stricată.
Va fi puțină mișcare.
Vă verific imediat, să văd dacă aveți nevoie de ceva.
Bine.
Avem nevoie de ceva chiar acum.
Ce vă trebuie?
Avem o sticlă de vin, o sticlă goală, și e o monedă înăuntru și vrem s-o scoatem
însă fără să îndepărtăm tirbușonul.
Nu poți să împingi tirbușonul înăuntru în sticlă, și apoi să scoți moneda?
Da, ar putea merge! Mersi!
Distanța dintre zonele rurale nu mai sunt o problemă.
- Aici securitatea. E cineva acolo? - Nu, nu-i nimeni. Suntem bine.
Distanțele sunt irelevante atâta timp cât sistemul rămâne neschimbat.
- E destul de simplu, nu? - Nu?
Plesnește-mă.
Plesnește-mă!
Simt că am un vis unde sunt blocat într-un lift revoluționând energia.
Ce zici să ne pălmuim în același timp? Să fim siguri?
Bun, număr eu. Unu, doi, trei.
- Încă le văd. - Și eu.
- Nu visam. - Nu visam!
Dumnezeule, ești ușor.
Haide, Mandy, poți mai bine.
Ce fel de artă prezentai în această seară?
A fost un beneficiu de Crăciun.
Artă abstractă într-o lume post-abstractă.
De ce nu ne faci un tur?
- Pe bune, vrem să vedem. - Nu prea cred.
Iubesc arta.
Nu avem ce face altceva.
Bine.
- Pari mai înalt. - Pe bune?
Bună seara, doamnelor și domnilor, și bun venit la muzeul metropolitan de artă
unde noua noastră expoziție, arta abstractă într-o lume post-abstractă.
Criticul de artă francez, Andre Gide,
a declarat faimos că arta e o colaborare între Dumnezeu și artist
și cu cât artistul lucrează mai puțin, cu atât mai bine.
Ținând cont de asta, să ne uităm la unele
dintre primele colaborări în apusul propriei sale mișcări.
Expoziția noastră este intitulată, Plânset de Război.
Bazat pe aspectul urmăritorului, v-ați aștepta la lupte tradiționale.
Dar în schimb este prezentată imaginea unei oglinzi pictate pe un carton.
Imaginea nu reflectă nimic,
lăsând ca privitorul să completeze arta după propria lui imaginație.
Ce doresc să vadă?
De ce le este teamă să vadă?
Și dacă-i un Plânset de Război, unde-i războiul?
Poate că-i în aceiași locație cunoscută de toți, psihicul nostru.
Acel loc sacru unde am decis pentru ce vom lupta și de ce vom fugi.
Mergând mai departe la următoarea expoziție.
E un zid de beton.
Are 3.5 metri înălțime, lung de 6 metri și pe-o parte a zidului
un singur cuvânt, "istorie",
scrisă de 70.000 de ori, în diferite mărimi și forme,
ele vrând să se înalțe în spațiu, împingând, sperând să fie observate,
sperând că vor fi amintite.
Pe cealaltă parte a zidului, nu-i nimic, e doar o artă însă pe cealaltă parte.
- Cealaltă parte e viitorul? - Unii așa spun.
Pentru că celelalte 70.000 de povești sunt scrise invers,
forțându-ne să le citim invers, făcându-ne să realizăm importanța trecutului.
Și dacă te concentrezi pe trecut, posibil să devină prezentul tău,
sau poate, chiar și viitorul.
Ridic-o!
Ridic-o mai mult!
Dă-te!
Următoarea expoziție este o sculptură intitulată Galion.
Îmi place.
Ne amintește că Galionii sunt antici venerați,
majoritatea fiind sculpturi feminine sau zei mistici.
Galionul ne oferă indicii despre lucrul ce se află sub ea.
Sunt ponturi despre o formă totală, poate o femeie,
posibil să se înalțe.
E imposibil să-ți dai seama, desigur, pentru că-i ascunsă sub straturi
de vopsea groasă, portretizându-i formele.
- Ce se află sub acea pictură? - Nu știm.
Nu vrei să știi?
Odată ce misterul este elucidat, nu mai este un mister, nu?
Este o problemă.
Dar partea mea favorită, ceea ce vreau să vă arăt, este aceasta.
Nu are titlu și artistul a refuzat să se semneze,
nedorind să influențeze părerile.
Dar unicitatea mărimii pânzei, culorile, varietățile, ne lasă deschiși
unei interpretări posibile.
Nici eu nu aș ști cum s-o descriu dacă mi-ați cere asta.
Pentru că definește fiecare încercare de descriere și clasificare.
Ajută-mă, Guadalupe!
Mă îndoiesc că artistul ar putea s-o reproducă, dacă mă întrebați.
Iubitul meu.
Arta în adevăratul sens al cuvântului.
Aici se încheie turul nostru.
Aș vrea să vă mulțumesc tuturor c-ați venit în această seară
și acum expoziția rămâne s-o explorați dumneavoastră.
Funcționează?
Mă doare capul.
Funcționează.
Karen, ce vei face când vei ieși?
Voi cânta la harpă,
foarte mult.
Voi mânca tort de ciocolată în fiecare seară.
Voi face niște drumuri lungi.
M-am ridicat prea repede.
E în regulă?
Va fi în regulă, dar acum nu cred că mai trebuie să micționeze.
Karen, ce mașină vei conduce în acele lungi plimbări?
Am avut un Chevy Blazer, mergeam cu ea oriunde.
Dar a fost furată acum doi ani așa că mi-am cumpărat un Volvo vechi.
E în regulă, cred, merge.
Am cumpărat-o în mare parte pentru culoare.
Ce culoare are?
Că veni vorba, trebui să-i schimb uleiul.
Nu va mai trebui să-i schimb uleiul niciodată, nu-i așa?
Sau să plătesc taxe sau să curăț baia.
E verde.
Mulțumesc, sunt vești minunate!
Cinci minute.
Da, am mai auzit asta.
Aleg să cred că totul va fi în regulă, înapoi la normal.
Un Crăciun normal.
Nu știu ce faceți voi, dar eu nu mă întorc la normal.
Singurul lucru ce-i mai rău decât aici e să fii blocată pe locul al treilea.
Când voi ieși de aici, am să încerc să fiu prima.
Marta.
N-am să mai cânt pentru oameni morți.
Nu mai scot o notă până nu compun ceva de unul singur.
Și eu am să sun la Julliard să le spun c-am trișat.
Am s-o vizitez pe Karen, să văd cum a mers operația.
Dar tu, Mandy?
Chiar nu știu ce mă voi face.
Nu voi spune nimic.
Haide, durule!
Trebuie!
Sunt minunate.
Toate sunt cu tine, gropițe.
Lucrezi cu alți fotografi sau ai propriul studio?
Lucrez la morgă,
pozând oameni morți
pentru primărie.
- Serios? - Da.
Dar uneori, poartă machiaj.
Walter, Walter!
Ajunge!
Walter!
Am să-mi declar în sfârșit iubirea față de femeia visurilor mele.
Da.
Și cine-i doamna fericită?
Dawn.
Mereu am știut că mă placi, Walter.
Dacă țin setul cu Backstreet Boys pe patul meu?
Atâta timp cât ești între ei.
Dă-te din calea mea!
Da.
Mulțumesc.
Mulțumesc foarte mult.
Crăciun Fericit.
Sunt câteva găuri în tavan băieți, ați face bine să le verificați.
Unu, doi, trei, patru.
A revenit curentul.
Vreau să vă mulțumesc pentru c-ați fost atât de răbdători.
Ar trebui să ne mișcăm în orice moment.
Crăciun Fericit nouă.
Da!
Ia totul.
Bine, putem schimba orice.
Te superi dacă păstrez asta?
Fă-ți de cap.
M-am gândit că poate...
Spune.
Nu, spune tu.
Voiam să spun că poate mergem pe scări?
E o idee groaznică.
Voiam să-ți spun că dacă nu suntem morți când totul se va termina,
atunci ar trebui să, da!
Da! Mulțumesc!
Te iubim!
Șase după amiază.
Ce va face toată lumea acum?
Voi merge la o alergare și apoi la gogoșărie.
Vreau să merg în pat să mă uit la un film.
Glen, mersi pentru artă.
Da, a fost super.
Și Nick, vreau să știu despre, nu, de fapt, nu vreau să știu.
Tim? Nu ne-ai spus deloc unde mergi.
Merg la spital.
Soția mea, a fost operată astăzi.
Îmi pare rău.
Sper c-a mers bine operația.
Știam ce e și știam cum s-o tratăm.
Sună și la CNN.
Nu știu ce să...
Te iubesc!
Dle, sunteți bine?
Ce se petrece înăuntru?
Suntem aici de mult timp.
Vei merge pe scări de aici?
Nu, cadavrele mele sunt la etaj, așa că voi risca cu bestia asta.
- Mă ajută. - Foarte curajos.
Niciodată nu te-am întrebat care-i numele.
Ann.
Annie, cred că noi doi
ar trebui să ne vedem din nou, foarte repede,
undeva unde arătă a cameră.
Ce zici?
Am un iubit.
Serios?
Da.
Finuț și bogat, presupun.
E tehnician.
Are idee cât de frumoasă ești?
Am eu.
Doamne, nimeni n-a știut că suntem aici.
Noi am știut.
Haideți, veniți aici.
Trebuie să merg, ne mai vedem.
Să ajungeți cu grijă acasă.
Pa, Glen.
M-am gândit să vin și eu.
Alergare, vom merge după gogoși.
Chiar vreua să văd acel film.
Da.
Mersi.
Scuză-mă!
Nu-i mare lucru.
Se pare că voi merge așa.
Super.
Al naibii biciclist!
La mulți ani și Crăciun Fericit.
Îmi pare rău c-am pierdut petrecerea.
Nu-ți face griji.
Ne vedem curând și-ți voi spune totul,
dar nu-ți va veni să crezi ce s-a întâmplat cu mine.
Încearcă-mă.
Ai întârziat pentru lecții, da?
Unde-ai fost?
Nu știu.
Oameni buni?
Traducerea și adaptarea Richard Nasta @ FastSubtitles Team www.fastsubtitles.ro